Menn som tåler plager og våger å møte fare, utfører en bragd.
Det er stort å leve med mot og dø med evig berømmelse.
Året er 356 f. Kr. I et utmattet, splittet og blodig Hellas...
Krig! Det er hva Demosthenes roper etter. Krig!
Aeschenes legger ord i min munn.
Sannhet, kanskje. Det var jeg. Hvordan skulle du ellers si det?
Ditt publikum er føyelig idag. Filip fikk valuta for pengene sine.
Mine ord var våpen og penger. Ordene du glemte var menn og blod!
Om det må sies sånn, ja. Menn og blod!
Atens menn og blod? For å redde Aten.
Aten? Ikke Olynthos?
Om barbaren tar Olynthos, hva står mellom Aten og ødeleggelsen?
Fred!
Atens menn! Finnes det ennå galninger blandt dere?
Om det er galskap å ville leve er jeg helt fra vettet.
Finnes her fornuftige menn som ennå anser at
vi har rett til å debattere krig eller fred?
Hvem skal stride? Du eller vi?
Hvorfor sier du det? Av kjærlighet til ditt land eller til Filips gull?
Filip har ført krig mot oss siden han utslettet den første grekiske byen.
Og for hver by som falt fortsatte Filip å utrope fred.
Og til vår evige skam så vi bare på
uten å protestere mot hans barbari.
Er dere så blinde at dere ikke innser at dette er Filips erobringsplan?
Å utøke sitt herrevelde by etter by, stat etter stat.
Gjennom bestikkelser, forræderi og våpenmakt.
Ja? Fra Makedonia. Bud til kongen.
Filip, våkn opp. Bud fra Makedonia.
Hvilke drømmer jeg hadde...
Merkelige, urolige rusdrømmer.
En budbærer? Hva er budet fra Makedonia?
Skal det være godt eller dårlig. Du har en sønn.
Han ble født for tre uker siden.
Jeg har en sønn. Alexander er navnet hun valgte.
Alexander. Og dronningen? Hun hilser...
"Til Filip. Vær hilset og gled deg."
"Idag har Olympias, din dronning og kone, født en gud."
Gud? Dronningens ord.
Hvilken grekisk mor har ikke sett sin førstefødte som en gud?
Vær hilset, Filip erobreren.
Var hilset, egyptier.
Jeg vil se min sønn.
Han ligner deg. Håret, øynene, til og med skjegget.
Et bra navn. Alexander.
Alexander av Makedonia. Alexander av Hellas.
En liten løve. En liten gud.
Jeg har hørt den legenden.
Tegn på storhet følgte hans fødsel. Jordskjelv og storm.
På himmelen falt en stjerne.
To ørner fløy ned på taket til dronningens kammer.
I fjerne Asien ble Efesos tempel slått av lyn og brant ned.
Hvordan tydet dere disse tegn, spåmann?
To ørner betyr at han er født til å regjere over to verdener.
Tempelbrannen betyr at en fakkel har blitt tent
hvor ilden en dag skal oppsluke verden.
Den fakkelen er din sønn.
Og stjernen som falt?
At jeg har født en gud. Avlet av en gud.
Det var flere gudommelige tegn.
Innen hans fødsel hadde dronningen en drøm.
Jeg hadde også en drøm, spåmann. Ved Olynthos slagmark.
Jeg drømte om død.
Når jeg våknet visste jeg ikke hvems død.
Forutspå det! De roper etter deg.
Folket har ventet i timetal på å få se kongen og hans sønn.
Og om du dreper han? En ren glede.
Og om du har feil? Dør bare en spåmann.
Som sier at Filip av Makedonia...
Er et menneske. En galning!
Da kan du spille hele rollen. Drep henne og gutten også.
Drepe henne? Og gutten...
Hvorfor ikke? Er det ikke de ville makedoniske høvdingenes lov?
Du vet at hun er stolt og sjalu.
Like vill og merkelig som fjellene hun er fra og gudene hun tilber.
Jeg vet ikke hva hun tenker, men hun er en kvinne og hun håner deg.
Håner meg?
Hun viser omtanke.
Og hva tror du, Parmenion? Orakelet utroper hans gudommelighet.
Jeg kjøper og brenner tempel. Jeg aksepterer gudenes vilje.
Hva er det du tror på?
Jeg tror på Makedoniens herlighet. På kongedømmet. På arméen
du har skapt med din vilje, styrke og troen på at vi er bedre og sterkere
og mer egnet til å regjera enn noen andre grekere, også Aten.
Og du har rett, Filip. Det er vi.
Vi må vise verden at Makedonia ikke svikter.
At hennes rike fortsetter gjennom deg og gjennom din sønn.
Om det skjer har vi virkelig levd.
Gå til henne. Du elsket henne før. Dere kan ihvertfall leve i fred.
Aksepter gutten. Han er din.
Og gi dem hva de vil ha.
Alexander.
Også Akilles var avlet av en gud.
Når han ble født spåddes det at han skulle bli større enn sin far.
Og det ble han.
Den skjebnen blir også din, Alexander.
De vil se prinsen. Og dronningen.
Vær hilset, Aristoteles. Alexander. Hvem felte den?
Han. Alene, til fots. Som en duell om kongekronen.
Den duellen behøvde ikke utkjempes. Cleitus er tilbake.
Cleitus?
Cleitus! Den svarte! Min kamerat.
Du er heldig som ble utvalgt til å gå i krig. I krig behøves menn.
Tre år mer gjør ingen mann. Så hva gjør det, Filotas?
Nyheter? Min far? Han har det godt. Alle deres fedre hilser.
Blir det seier? Stiger solen hver morgen?
Vi gjorde rentav en plyndringstokt inn i Persien. Vi krysset Bosporen en natt.
En hurtig plyndringstokt. Innen de reageret plyndret vi tre byer og forsvant.
En gresk armée i Persien. Hellas drøm under tohundre år
og æren gikk til Filip. Hyll Filip!
Hyll Filip.
Cleitus, hvorfor sendte min far deg hit?
For å trene nye soldater og ta med dem. Og trene er som alltid.
Og ta med oss? Det har jeg ingen ordre om.
Hyll Filip. Din far vil deg vel.
Jeg vil han vel og elsker han. Men han samler grådig æren
mens Aristoteles lærer oss matematikk, historie og logikk
og kanskje en av oss skriver en bok og blir kjent som Aristoteles elev.
Aristoteles. Unnskyld meg.
Hvorfor? Du talte som en konge. Og jeg som en lærer.
Ditt blod strømte også. Når Cleitus nevnte plyndringen i Persien.
Jeg så hva som kan ene landet og få slutt på at grekere dreper grekere.
At vi følger Filip på et hellig felttog.
For å erobre og innta Persia. Kommer Hellas følge min far?
Jeg vet ikke. Ikke han heller.
Det er vanskelig å glemme åresvis med krig og dypt rotet fiendeskap.
Filip Barbaren rykte, ga fortsatt ekko.
Han kan seire, men han kommer ikke å regjere.
Vet du hvor stort Persia er?
Fra Nilen til Indus. Fra Samarkand til Babylon.
Hvor mange ulike folkeslag bor der?
Kaldéer, armenier, jøder, parter, egyptier.
Jeg kan deres skikker og guder.
Det er mer enn et imperium. Det er en koloss.
For å herske over det kreves en mann så stor som du kan bli.
Derfor sier jeg "tålmodighet".
Tålmodighet? Min tid er kort.
Når den store zeus ga sin sønn Akilles valget
mellom et langt liv ubemerket og et kort fylt av ære valgte han ære.
Det gjorde jeg også. Akilles døde ung.
Dine venner venter på deg. Det er din tur til å kaste.
Vi grekere er de utvalgte.
Vår kultur er den beste. Også vår sivilisasjon og våre menn.
Alle andre er barbarer og det er vår moraliske plikt å erobre dem
gjør dem til slaver om det er nødvendig, å utslette dem.
Mye er underverk, men ingen mer forunderlig enn mennesket.
Perserenes livsstil bærer med seg et frø av død og frykt.
Grekerenes fører med seg liv og mot.
Grekerenes guder ligner mennesker.
Ikke menn med fuglehode eller okser med løvehode
men mennesker som man kan forstå og føle med.
"Storhjertede Akilles hest trampet ned lik og skjold "
" og alt under ble fylt av blod."
"Bloddråper fra hestens hover og vognens hjul."
"Peleus sønn dro frem mot æren med blodfylte, ubetvinglige hender."
Et sånt ansvar på hans skuldre... Han tvinges vokse opp for fort.
Aristoteles, du spiller med ordene. Du forspiller en stor mann. Om et år...
På et år svepte jeg over halve Hellas.
Et år til kan jeg svepes tilbake. Min venn, nå er ikke seieren sikker.
Du ba om min mening. Men hører ikke på.
Si hvorfor. Mange årsaker.
Jeg vet bare en. Dronningen. Filip, hør på han!
Hør hva da? Er gutten ikke lojal? Han skulle gi sitt liv for deg.
Du ber han ikke om å kjempe, men å velge mellom hjerne og hjerte.
Han velger rett. Jeg holder han for en mann.
Et illyriskt spyd gjennom kneet.
Men hva er en arm, et ben eller et øye sammenlignet med ære?
Du har vokset. Det var et år siden jeg forlot deg.
Nesten to. Ja.
Lang og rak som et spyd. Et makedonskt spyd!
Kom dere fra Pella? Nei, fra slagmarken. For å se deg.
Meg? Hvordan er det med din mor?
Sist jeg så henne hadde hun det bra. Det var flere måneder siden. Hvordan det?
Ifølge Aristoteles er du bra på alt. Uten tålmodighet.
Du tørster etter ære. Når vi hører om deres seier...
Det er ingen seier. For første gangen på tyve år retirerar makedonier.
Jeg hørte det. Og?
Min fars navn er Filip av Makedonia.
Kan du regjera i Pella mens jeg kjemper?
Regjera... Der er revolt.
I min hovedstad. Mit palass! Derfor kom jeg hit.
Det kreves lojalitet i Filips hus. Kan du regjera? Aristoteles motsetter seg.
Noen andre? Attalos.
Og du? Jeg red over hundre mil til Mieza.
Jeg kan regjere. Uansett hva det koster?
Jeg kan regjera.
Imorgen, når solen står høyt, skal du og dine kammerater ri inn i Pella.
Og i hele folkets åsyn
utroper jeg deg som regjent. Over Makedonia.
Jeg forteller det for de andre. Alexander!
Jeg har jobb å gjøre. Farvel, Aristoteles.
Farvel. Ta med deg disse ord og bruk dem for hva de er verdt.
Alexander er mange ting. Han er logikk og drømmer.
Han er kriger og poet. Han er menneske og ånd.
Han er din sønn men også hennes.
Og han tror seg selv være en gud.
Alexander.
Natten var tusen år lang.
Når jeg hørte at du var på vei... Hørte du det? Av hvem?
En soldat eller budbærer. Jeg husker ikke. Jeg kunne ikke vente.
Jeg ville advare deg. Nei, for å bønnfalle deg.
Jeg sverger foran gudene at... Mor. Si hva du vil si.
Han er gal. Ingen gikk sikker i Pella i natt. Filip er gal.
Send dem bort. Mina venner?
Send dem bort!
Hva er det du sier om min far? Han dro sitt sverd mot mannskapet.
Mot menn som lenge har vært hans venner. Nå er alle hans fiender.
Han tror alle konspirerer mot han. Til og med jeg.
Du kommer å høre det, Alexander. Av han. Men du får ikke tro det!
Det gjør du vel ikke, Alexander? Hvorfor anklager han deg?
Han vil bli kvitt meg. Han har villet det i åresvis. Han vil gifte seg om.
Med? Attalos søsterdatter.
Pass deg for Attalos. Pass deg for dem alle sammen.
Hun er ikke dum. Hun lar han ikke kaste henne bort som alle andre.
Hun er ung. Mor...
Gjør det han ber om. Hold med om alt han sier.
Når du er regjent...
Når du er regjent kommer vi å herske.
Vi?
Din far vil treffe deg.
Møtte du din mor? Ja.
Det er forræderi å revoltere mot staten.
Jeg gir deg makt som regjent. Fullkommen makt.
Bruk den, ellers mister du den. Min far taler alltid klarspråk.
Det er ikke hva folk sier. De sier Filip den listige. Reven.
Tal klarspråk. Ellers svarer jeg ikke.
Hvem ga deg noe valg? Alexander!
Jag ber bare om sannheten. Jag har vært i Mieza hele tiden.
Du møtte henne flere ganger. Hørte du ingenting om konspirasjonen?
Som konge kan du legge meg på pinebenken.
Der ligger allerede en mann. En slektning til din mor.
Innen han døde utpekte han henne. Tortur får menn til å rope banneord.
Er din mors navn et banneord? Om det er løgn.
Om jeg beviser at hun lå bakom...
Vi kan bevise og banne en masse. Enten tror du meg eller ikke.
Jeg vil gjøre det. Jeg vil at du gjør det.
Hør på. Hør nøye på, gutt. Kvinnen vil regjere.
Hun er dronning.
Klarspråk? Hun kalles det. Ingen kjærlighet mellom oss på tyve år.
Hun kan bare regjere gjennom deg. Du er hennes makt. Hennes redskap.
Jeg er ingens redskap. Er du sikker?
Ryktet i Pella sier at Makedonias armée er beseiret.
Filip er døende. Han er død. Ryktet!
Hvem spredde dem? Hun. Kaos i Pella.
Hvem regjerar? Hun gjør det.
Regjenten gjør inget da hun "regjerer i ditt sted" og for at styrke det
kaller hun på sin bror, Epirus konge.
For første gangen under min regjering står en fremmed armée ved grensen.
Nå har hun makten. Antipater våger ikke bruke arméen og gir etter.
Han vet at jeg kan behøve de soldater og det gjør jeg!
Ikke bare kaos i Pella. Mord! Noen av mine beste menn døde.
Det er uviktig at Makedonia faller sammen bare hun får regjere i Pella!
Det var derfor Attalos motsatte seg igår.
Var det?
Og derfor sto Parmenion stille. De frykter hennes makt over deg.
Men det gjør ikke jeg.
Alexander. Som din første handling som regjent...
Send bort din mor. Landsforvise min mor?
Hjem til Epirus! Hun får det bra der.
Er det ditt pris? Hvordan tror du jeg tok makten?
Jeg vet. Du drepte dine brødre. Skal jeg gjøre det?
Hvorfor sa du ikke det igår?
Og om jeg gjør det blir jeg vel ditt redskap, far?
Aristoteles hadde rett. Du er ikke klar til å herske.
Du kan bara kjempe og dø som alle soldater.
Men lev ihvertfall som en. Drikk! Velg en kvinne!
Da gjør jeg det! Jeg velger henne!
Idiot! Idiot! Din idiot!
Med min kongelige rett gjør jeg deg, Alexander av Makedonia, til regjent.
Du regjerer i mitt fravær som om du var konge.
Du har makt til å beskatte, samle en armée, forklare krig og holde hoff.
Som det er med kongen, ifølge makedonsk lov, er det med regjenten.
Han er alene herre over alt.
Det som er kjent og hemmelig. Både det allmenne og det spesifikke.
Jeg etterlater Antipater her som din rådgiver.
Alexander. Det finnes en annen urgammel kongelov.
Å ikke stole på noen.
Og å lære seg å være ensom.
Sover du? Nei.
Nå er du regjent.
Han ville det ikke, men hadde inget valg.
Du er regjent nå. God natt, mor.
Alexander, jeg sverger foran deg... Sverg ikke, mor.
Jeg kjempet for din skyld.
Det finnes ingen annen jeg elsker.
Det ble sagt at han døde. Han tapte kamper.
Andre gjorde anspråk på kronen. Hvorfor, mor?
Kronen er vel min bordsrett?
Du tenkte sverge noe før. Sverg på dette.
Gudommelig rett.
God natt, mor.
God natt, Alexander.
Det råder fred her. De revolterede. De skal straffes.
Din far kan behøve soldatene. Med hans ord...
Regjenten er herre over alt. Kjent eller hemmelig. Både allment og spesifikt.
Du skal gjenbygge din by her og kalla den Alexandropolis.
Ingens redskap.
Jeg etterlater regjentens sigill ifølge ordre.
Det sies i Pella at du går mot Aten.
Her sies det at du kjemper mot stammene og befrir mine fanger.
At du reiser statuer til deg selv, gir byer ditt navn. At dere alle er helter.
Jeg ga ordre. De lydde. Du hersket vel. For din egen skyld.
Hvor mange av de menn jeg nå savner mistet du på din vei til ære?
Mitt ben...
Beklag ikke et sår som minner oss alle om dine erobringer.
Alexander. Gå med meg.
Du har mitt humør. Og min ærelyst.
Mer enn så, tror jeg. Alexandropolis?
Vent ihvertfall til jeg dør.
Du får befal over venstreflanken. Denne gangen knuser vi dem.
Jeg rir inn i Aten. Hva roper de da? "Filip Barbaren"?
Eller "Filip, krigsherre over hele Hellas"? Du rir med meg.
Alexander, denne jenta. Attalos søsterdatter.
Hun betyr veldig mye for meg.
Mitt navn er Eurydike. Jeg vet.
Er du redd for å snakke med meg? Redd?
Unnskyld at jeg bruker ordet "redd" om Alexander.
Å le kler deg. Deg også.
Vi kanskje kan slutte et forbund. Ikke rynk på nesen.
Du har lett for å gi ordre. Det var en forespørsel. Et ønske.
Du er veldig ung. Et år eldre enn du er.
Og veldig vakker.
Du ser på en kvinne som din far.
Jeg er kanskje er sjalu. Det er jeg. På hans kjærlighet til deg.
Du har lett for smiger også. Behøver Alexander smiger?
Sannheten. Hvorfor kom du hit?
Jeg vil vite om det blir hat mellom oss.
En gang, når jeg var mye yngre... Veldig mye yngre.
Min far tok en ny kvinne. Jeg snakket med han.
Min far har hatt mange koner og elskerinner og mange barn.
Det kommer bli hat mellom oss. Jeg var ung og forstod ikke min far.
Hvorfor tillot han nye rivaler om tronen?
Han lo og sa: "Gutten min, om jeg omgir deg med rivaler "
" har du desto større grunn til å overtreffe dem alle sammen."
Som jeg sa hadde min far mange koner og elskerinner.
Du har lett for å gråte. Jeg bærer ikke maske!
Jeg sier hva jeg ser. Og hva er det du ser?
En ung jente, en gammel mann og en ærelysten general ved navn Attalos.
Og kjærligheten ser du ikke?
Jeg ville ikke at det skulle bli sånn. Så hva er det du vil?
Å få elske Filip og i gjengeld bli elsket. I fred.
Som hans elskerinne? Eller kone? Eller hans dronning?
Som hans dronning. Må det skje.
Alexander, som jeg sa før. Jenta betyr mye for meg.
Thebe står i vår vei. Vi kjemper imorgen.
Å kjempe betyr å kanskje dø.
Ennå en gång, jeg ber deg. La oss ikke krangle.
Jeg sa "må det skje".
Makedonierene marsjerer igjen.
Ulven Filip og hans valp, Alexander.
Ennå en gang er alt vi holder hellig i fare.
Ved Chaironeia avgjøres hele Hellas skjebne en gang for alle.
Skal landet leve i frihet eller under tyranneri?
I denne hellige kamp skal våre forfedres graver gi tilbake de døde.
Atenare!
Makedonier!
Demosthenes har åpent sagt at slaget om Chaironeia avgjør
hvem som hersker over Hellas. Makedonier, gi han et svar!
Vær hilset, Alexander. Chaironeias helt.
Vi atenare vil begrave våre døde.
La dem råtne på slagmarken til stanken når himmelen!
Skål for Chaironeias helt! Alexander!
Og nå, for seireren. Skål for meg!
For Filip!
Hard i kamp, generøs ved seier.
Ser du, Memnon? Jeg beseirer deg og byr dere inn på middag.
Er det ikke sånn herrer fra Aten oppfører seg?
Jeg kan innta Aten men det gjør jeg ikke.
Å ødelegge kulturens hjerte ville vært barbarisk.
Og sånn er ikke Filip.
Eller hva, Memnon?
Eller hva, atenere?
Eller hva, Demosthenes?
Eller hva, Demosthenes!
Filip Barbaren!
Filip Barbaren! Filip Barbaren!
Filip Barbaren danser over deres lik! Atenere!
Far. Du er Filip av Makedonia.
Nå krigsherre over Hellas. Akkurat! Min seier! Mitt rike!
Mitt Hellas! Ikke ditt.
Filip Barbaren! Alexander...
For mye å drikke. Alt for mye å drikke.
Atenere... dere får ikke...
Du reddet mitt liv.
Du kunne blitt konge. Du reddet mitt liv.
Glem aldri det.
Filip Barbaren, Filip Barbaren...
En ung jente...
Og en dum gammel fyllik.
For å hedre Atens døde helter sender jeg deres aske
tilbake til Aten eskortert av min sønn Alexander.
Der i Aten skal et fredstraktat skrives.
Av min sønn Alexander.
De som døde som menn på Chaironeias blodige mark...
Vi hyller dere!
Alexander rir til Aten og jeg blir her.
En klok beslutning. Å vinne krigen og tape freden ville vært dumhet.
Du ville ikke møte hyllningsrop i Aten. Bare hat.
Kanskje en leiemorders dolk.
Når og hvor møter jeg den dolken, min venn?
Til mitt ringe hjem, Alexander, og i Atens navn hilser jeg deg velkommen.
Veltalende er et edelt yrke.
Og jeg har hørt at det er lønnsomt. Hvor ringe er ditt hjem, Aeschenes?
Nesten makedonsk. Tomt for alt utenom seiere.
Vel innøvet. Vel ageret.
Jeg har hørt om skuespillerene Demosthenes og Aeschenes.
Jeg ser gjerne en forestilling.
Hvor fantes disse velbyggde menn når vi beseiret dere ved Chaironeia?
Memnon.
Om jeg vant en sånn seier hadde jag sagt det samme. Min kone, Barsine.
Og her er Atens senator, en general og flåtens befalhaver...
Barsine er et persiskt navn.
Jeg er perser og greker. Aten er mitt hjem. Min mann og jeg elsker det.
Min far sa en gang at Aten hverken er en by eller en stat. Det er en idé.
Jeg forstår det nå når jeg er her.
Aristoteles lærte meg at en idé er større enn en mann. Den er gudommelig.
Tror du på det?
Vi krever ingen penger eller tribut. Atenska krigsfanger slippes frie.
Vi krever at alle Grekenlands bystater avtaler at ingen greker
skal ta til våpen mot oss.
Var det alt? Nei.
Alle her bidrar med menn, våpen og fartøy til krigen mot Persia.
Hvor mange menn, våpen og fartøy? Så mange seieren krever.
Hvems seier? Dette er avtalen.
Ser dere, atenere, vi har tapt retten til å velge for hvem og hva vi skal dø for.
Men hva har dere vunnet?
Nå kan Hellas styrke måle seg med alle. Vårt land har en skjebne.
Gudenes oppdrag å føre grekisk sivilisasjon og kultur til verden.
Eller er deres idéer større en deres menn?
De har enighet og styrke nok til å utføre oppdraget. Det har jeg gitt dem.
Filip av Makedonia kunngjør også...
Filip brukte ord for å tjene sitt mål.
Denne gutten tror på hva han sier.
Mor. Jeg har mange historier fra Aten. Og gaver.
Gaver verdig en dronning.
Gi dem til henne, ikke meg. Jeg er ikke lengre dronning.
Ikke lengre dronning. Avsatt av din fars kongelige påbud.
Filip har sagt til hele Hellas at hans kone, din mor, er utro.
Jag forlater Pella. Etter kongelig påbud?
Ikke hans ord. Hans handlinger.
Her er jeg ensom. De ler bak min rygg.
Jeg vil ikke ha medlidenhet. Om jeg ikke blir behandlet som før...
Jeg trodde ikke jeg hadde tårer igjen. Nei!
Nei, Alexander. Gå til hans bryllupp i fred.
Aksepter det som gudenes vilje. Jeg har min skjebne og du har din.
Kammerater! Og min sønn.
Alexander.
Hvordan river jeg muren som alltid finnes mellom oss? Knuse? Stormning?
Du byggde den. Eurydike? Du sa "må det skje".
Behøvde du høre det? Hvorfor søker du min godkjenning?
Fordi du er min sønn. Ditt påbud sa at mor var utro.
Alle har sin tro. Din mor blandet sammen religion... Det var en feil.
Feilen rørte ved mitt navn. Jeg var sint. Jeg tenkte ikke etter.
Ikke du, far. Du gjør ingenting uten å veie hvert steg
i din maktgjerrige vektskåler.
Du gir ingenting bare fordi du vil.
Du gjorde meg til regjent. Befal ved Chaironeia. Du sendte meg til Aten.
Alexander, din edle filosof. Du er en gud blandt mennesker.
Hvorfor gikk du med på det om du ikke elsker samme ting?
La oss snakke om hvordan det virkelig ligger til.
En makedonsk prinsesse.
Fra Epirus eller Aten. Makedonia.
Tenker du å uteslutte meg fra trone arven?
Du spiller et farlig spill, gutt. Du også.
Tror du seieren ved Chaironeia gjorde deg større enn du er, mål din skygge.
Jeg har målt den. Hvorfor skulle jeg tenke sånn?
Du ser meg som en rival, ikke som en sønn.
Om jeg gjorde det var du ikke i live.
Gi meg din hånd. Gi meg den!
For vår nye dronning!
Må gudene endelig gi Makedonia en ekte tronearving.
Ditt dumme fyllesvin.
Våger du kalle meg uekte?
Alexander!
Se på han, makedonier.
Han tenker gå fra Europa til Asia.
Han kan ikke engang gå fra en sofa til en annen.
Mor. Kle på deg. Vi forlater Pella i natt.
Til alle menn i Hellas. Juble og gled dere.
Denne dag har Filip av Makedonia og hans dronning Eurydike
fått en sønn. Dette er Filips ord:
"Må all splid opphøre. Må alle forbrytelser benådes."
"Må alle landsforviste venda hjem igjen."
Din far hilser deg velkommen.
Byene har sendt menn og våpen.
Vi går mot Persien denne måned.
Tre arméer. Du fører befal over den som går øst.
Og Attalos? Han går sør med meg.
En seremoni skal holdes ved Pella. For hans sønns fødsel?
Av manga grunner. Det er viktig.
Alle ambassadører og generaler i Hellas skal sverge trohet.
Du bør stå ved din fars side.
Min mor skal behandles ærbart i Pella.
Medgis. Jag vil høre kongen si det.
Medgis.
Fire av dine kammerater skal forvises.
Harpalos, Ptolemaios, min sønn Filotas og Pausanias.
Hvorfor?
Jeg bestemte det. Er deres lojalitet forræderi?
De har talt mot meg siden Chaironeia. Også under din landsforvisning.
Jeg har hørt rapportene. Jeg med.
Jeg vet hvorfor jeg er tilbake i Pella. Jeg så det på gatene.
Du trenger meg. Jeg gir ikke med meg.
Ikke jeg heller!
La dem velge. Filotas?
Jeg aksepterer det.
Da er det avgjordt.
Avgjordt.
Pausanias.
Hvordan skal du overleve uten din gud, Alexander?
Jeg aksepterte landsforvisning. Ikke vanære.
Og Filip lo. Som om jeg var en stallgutt.
Attalos fornærmet deg ikke. Det var Filip.
Filip kunne gitt deg oppreisning. Men han lo.
Ta opp sverdet, usle hånd.
En gjerning. En ærbar handling...
Min far fikk en gang spørsmålet hvordan en mann kan gå til etterverden.
Han svarte, drep den som utrettet de største gjerninger.
Og så, når den personen omtales, blir også han husket.
Mor. Alexander!
Du har drukket mye. Gå og legg deg. Og imorgen...
Imorgen?
Imorgen. Konge!
Mor...
Hva var det for tanke du ga han?
En han allerede tenker. Hva tenker du på?
Et navn. Barnets. Kongens nye sønn.
Filip ga han navnet Karanos. Et navn som alle andre.
Kongen som grunnet Makedonias kongefamilie het Karanos.
Hva tenker Filip?
Hva tenker Filip? Hva tenker Filip?
Hva tenker Filip?
Gå foran meg.
Jeg går alene.
La han være.
Alexander...
Må gudene forbanne morderen, fra nå til evighet.
Hvem morderen enn må være.
Far.
Hverken på mine hender eller i mitt hjerte. Det sverger jeg på.
Jeg hører at De tenker utrope en ny konge.
Ifølge gammel skikk har Makedonias armée retten
gitt av både lov og våpenmakt, å beslutte hvem som er konge.
Hånden som stakk dolken i min fars kropp var min venns hånd.
Og jeg drepte min venn.
Min fars mord var nøye planlagt.
Min venn var et redskap for andres formål.
Andre som var stinne av persisk gull og som for gullet
forådte sitt land og vår hellige formål.
Fra Demosthenes, oppvigleren i Aten til men her i Pella.
Verden er ikke stor nok til at disse menn skal unngå min gjengjeldelse.
Soldater! Dere samledes her på Axios sletter av min far Filip
for å ledes til den største ære og rikdom
noen armée siden verdens gryning har oppnått.
For å erobre og innta det persiske imperiet.
Ingenting har forandres utenom kongens navn.
Alexander! Alexander! Alexander!
Delegater fra Hellas bystater.
Under Korinthforbundet utnevnte du min far til krigsherre over Hellas
og sverget han er lojalitet.
Jeg gjør nå anspråk på den lojaliteten og hans tittel.
Korinth? Vi gir løftet.
Thebe?
Tessaloniki?
Argos?
Aten.
Vurderer De løfter som gis under trussel?
Om du sviker tviler jeg ikke ved Atens porter som min far.
Det tviler jeg ikke på. Du har ikke min ed.
Den er bare hellig når jeg, som en greker, har et fritt valg.
Memnon landsforvises fra Hellas på livstid.
Med Atens samtykke, naturligvis.
Jeg beordrer også at Eropos og Hermenes anholdes for forræderi
og henrettes i ifølge vår urgamle lov.
Eurydike.
Jeg brydde meg om henne. Hun var som min egen datter.
Begrav henne som en dronning. Vi makedoniere er religiøse.
Ved selvmord må begravningen gjøres om natten.
Det sies at hun tok sitt eget liv. Og barnet?
Slets ifra henne og ble kastet i offerilden. Også din mor er religiøs.
Hun ville blidne gudene. Er fortellingen for usmaklig, konge?
Skal jeg fortelle hvem som la løkken rundt hennes unge, vakre hals?
Men jeg er en religiøs mann. Jeg aksepterer gudenes vilje.
Menneskets skjebne er menneskets skjebne. Det gjelder både deg og meg.
Åh, far. zeus, min far.
Jeg skal legge seiere på ditt alter
som ingen menneske eller gud noensinne har sett.
Du, den gud som ga meg han. For deg har jeg vaket over han.
Svikt ikke din ed. Om hans liv blir kort, som profetian sa
gi han under sin korte livstid også det som profetian lovde.
Ryktet som varer til tidens ende.
Våren 334 f. Kr. Vid 22 års alder ankom Alexander
med 30 000 mann ved Hellespontens strender.
Med denne armée tenkte han å erobre et kontinent.
Jeg forklarer herved at hele Asia skal erobres med spyd.
Jeg motsetter meg å gå i kamp med Alexander ved elven Granikos.
Dette er Asia. Området er uendelig som tiden og begge er på vår side.
Østerut ligger fjell og ødemark. Trehundre tørste mil til Babylon.
Langs Mindre Asiens kyst finnes rike havnbyer.
Her er Alexander, som savner forsyninger
og bare kan leve av hva landet gir.
Han må gå ned langs kysten. Hva er det du foreslår?
Retrett og ødelegg alt på hans vei.
La han bare erobre brent mark og når han er utmattet...
Ved en tid og plass vi velger. Retrett foran en gutt? En skurk?
Gutten tok Hellas på seksten måneder. Hans far trengte tyve år.
Dette er Persia. Vi kan stille opp en million menn.
Ved Granikos blir det jevne styrker. Kjemp et slag i gangen.
Så la oss kjempe og slutte prate.
Kjemp selv, da. Memnon!
Darius. Du betaler for min strategi. Og for ditt mot.
Om jeg tvilte på noen av dere, var han ikke her. Snakk, Memnon.
Persias herrer, hør nøye etter.
Alexander er en løve som vil ha blod. Han må snart felle et bytte.
Om dere lar hans rykte vokse og gir han en seier på persisk mark...
Om vi taper ved Granikos... Du høres sikker ut.
Da bytter Mindre Asien side uten kamp.
De ser seg ennå som grekiske byer.
De har vært persiske i tohundre år. Greker og perser, alle har sine røtter.
Jasså?
Tviler du også på min lojalitet?
Mine herrer, la meg tale klarspråk.
Jeg er greker og tar til våpen mot en greker.
Dette er ingen lek for oss. Vi må vinne, akkurat som de.
Det er en yrkesarmée vi stilles opp mot.
Du talte klarspråk. Nå gjør jeg det.
Marken ni vil brenna er vår. Avlingen er vår.
De ble gitt til Persias adel av de store kongene for tusentals år siden.
Når de ennå levde som dyr på hans grekiske øyer.
Ikke en bit mark eller et hvetekorn får ødelegges.
Det er vår beslutning, keiser Darius.
Vi møter Alexander ved Granikos og inntar hans hær.
Og jeg skal drepe han.
På deres hoder. På våres hoder.
Våger du ta deg til kampen, Memnon?
Gryningen? Våre kvinner venter også.
Tiden er en tyv.
Jeg sender deg ikke til Babylon. Hvordan kan de da stole på din lojalitet?
Reis til Miletos med kvinnene og vent inn bud om Granikos.
Som du vil. Som jeg vil?
Jeg vil mange ting.
Ingen av oss tror på det du gjør.
Dina øyne ser ikke. Jeg ser inget valg.
Du leder grekere i døden De strir for penger.
Og du? Hvorfor spør du om det nå?
Skal jeg spørre ditt lik senere?
Skal jeg bli forræder? Mot hvem og hva?
Halve natten hørte jeg deg prate med Babylons konge og herrer.
Du talte i din plagede søvn om forvridne menn som veier hvete
høyere enn menneskeliv.
Hvem bekjemper Alexander? Alle som hater tyranneri burde gjøre det.
Hater du tyranneri eller Alexander? Merkelige ord.
Persia er gammel og korrupt og fortjener å utslettes.
Hele verden fortjener å utslettes. Den behøver en ny kraft, en ny idé.
Og den kraften, den idéen kom til Asia og Grekenland og du ser det.
Men du forstår ikke. Alexander.
Jeg er både perser og greker. Jeg kjenner begge verdener.
Kanskje er vårt Aten også korrupt.
Men dets herlighet er verdt å bevare.
Herlighet? Atens eller Alexanders?
Begge, om det kreves. Perserenes seier medgir ikke det, men Alexanders...
Om du ikke forstod det i Aten må du forstå nå.
Og når jeg landsforvises? Jeg var ikke sikker.
Du følgte med. Jeg er din kone.
Det er et ord. Men i ditt hjerte?
Spør du nå? Ja, nå.
Han har vel aldri forlatt hverken dine tanker eller ditt hjerte?
Et bittert avskjed. Memnon...
For din skyld, Memnon. Jeg ber, for din skyld.
Ved Troja fantes Akilles sin Hektor og drepte han.
Hvem blir min Hektor?
For krigens gud!
Alexander, dukk!
Forræderiske, morderiske persiske hunder!
Vi ber om nåde.
Alle grekere sverget en hellig ed om å ikke krige mot meg.
Jeg sverget aldri den eden. Du og dine menn er bundet av den.
Vi står på slagmarken. Du er seireren, vi er de beseirede.
Nei, jeg er krigsherre over Hellas.
Du er en forræder mot ditt eget folk.
For mine menns skyld ber jeg om nåde.
Spør perserene, som overgav deg. Hvordan feirer du seieren, Alexander?
Ved Chaironeia danset din far over døde grekere som kjempet for friheten.
Frihet? Du kjemper for penger. Fortjen dem!
Da kjemper vi til døden.
Av alle grekere som kjempet ved Granikos kom ingen unna med livet.
Dette er legenden om den gordiske knuten.
Lenge siden, når vi var hardt ansatte
ble det sagt at en konge skulle komme i en vogn og hjelpe oss
og bli vår hersker.
Dette skjedde. Kongen var Gordios. Han forlot vognen her og sa
at den som kan løse opp denne knuten skal blir hersker over Asia.
Mange har prøvd. Alle har misslykkes.
Efesos, Sardis, Halikarnassos.
Han avskjærer den persiske flåten fra portene.
Alexander forvandler Aegeiska havet til en grekisk sjø.
Alexander, ditt sår...
Disse grekere, til Makedonia.
De skal bruke jorden og slite i gruvene så lenge de lever.
Hele befolkningen skal selges som slaver.
Og dere, atenere. Medborgere i verdens hovudstad.
Dere som står for kulturen.
Dignitarer og emissarier i Persia som samarbeider med Darius.
Som du gjorde mot min far.
De blir gissel for å beholde Atens velvilje.
Velvilje? Etter hva du gjorde i Miletos?
Eller ved Granikos? Tror du de der hjemme glemmer sånn brutalitet?
Og vi som kunne gått over til din side har lært oss leksen.
Mot deg må man kjempe til døden.
Du vant seieren.
Byttet tilhører deg.
Du kommer behandles etter din rang.
Barsine... Alexander erobreren!
Du plyndret og brente byen. Se på meg.
Knuste og tok kvinnene. Hva venter du deg å se?
Det jeg så når jeg vaknet. Du ville se det.
Det jeg så i Aten. I Aten forrådte min sjel Memnon.
Her ved Miletos må Alexander bli elsket.
Og hva er hans kjærlighet?
"Du behandles etter din rang." Det var dine ord!
Min rang er den samme som hennes. Jeg deler hennes ære og skam.
Alexander... Hva?
Jeg sa ingenting. Dine lepper formet ord.
Hva er det du er redd for å si nå som du ikke var redd for igår?
Hvilke tanker kjemper i din stormfulle hjerne?
Tanker... stormfull...
Du valgte å gå. Gå.
Mitt hode er forvirret. Det snurrer.
Hvorfor velger du alltid å være ensom?
Alexander...
Se nå på meg.
Vi fant disse på slagmarken.
Fra Demosthenes til Darius.
Vi trenger ikke vente på Atens flåte. La oss møte den her, ved Miletos.
Aten står ikke med oss. Heller ikke Hellas. Vi er forrådte.
Det er over.
Din stemme eller din fars? Jeg snakker for meg selv.
Kampen er ikke her. Problemet er her.
Ingen har sagt det.
Jeg ser det i deres øyne. Og tanker.
"Vend tilbake. Vend tilbake."
Jeg skjuler ingenting, Alexander.
Aldri for deg. Du leder, jeg følger.
Det er ikke nok. Makedoniere er ikke slaver. Jeg vil ha deres hjerter.
Du vil fortsette. Uten den atenske flåten. Uten støtte.
Med en livlinje som strekker seg over 500 mil tilbake til Makedonia.
Din far skulle ha forlatt en garnison her for å beholde fotfestet i Asia
og ta byttet til Makedonia med den lille flåten vi har igjen.
Tvinge Aten å støtte oss
og invadere på nytt med femdoblet styrke!
Det skulle din far ha gjordt! Min far, min far, min far!
Jeg er Alexander, ikke min far!
Hånden som stakk dolken i min fars kropp var min venns hånd.
Og jeg drepte min venn. Det er min rett, eller hva?
Filip Barbaren, Filip Barbaren! Inget kan stå i Alexanders vei.
Menneskets skjebne er menneskets skjebne. Det gjelder både deg og meg.
Makedonier. Jeg oppløser vår flåte og sender den hjem.
Vi kom til Asia for å erobre. For å seire eller dø.
Trenger dere høre flere ord fra meg?
Dere grekere som kjempet for perserene mot betaling
er frie til å vende hjem eller tjene meg om dere velger det.
Men det er deres fødselsrett som greker å leve frie fra tyranneri.
Som frie menn med et fritt valg.
Også du er fri til å vende hjem til Aten om du vil.
Jeg trenger ikke Aten lenger.
Men om hun ikke vil lede den hellige krigen må hun følge.
Jeg velkommer alle menn.
Grekere, kaldéer, lydier og joner. Om de tror på min sak.
Hellas er der du er.
Der du går, snakker, puster og lever.
Til Alexander. Skriv.
"Alle Asians land har av meg, Persiens Darius, kongers konge "
" konge over alle tungemål, fått ordre å samles på Babylons sletter."
"En armée som verden aldri har sett står foran deg, Alexander."
"Derfor befaler vi deg til retrett og til å vende hjem til din moders barm."
"Du er en uforskammet gutt som som i din galskap og dumhet "
" dro til Asia med din røverbande for å stille til ugagn."
"Jeg sender en piske, en ball og en pose gull."
"Pisken for å temme deg, ballen så du kan leke med jevnårige "
" og ikke forstyrre de voksne."
"Gullet er til dine utgifter. Jeg har hørt at du er fattig "
" og da jeg har gull i overflod trenger du ikke komma som en tyv."
"Du burde ikke nevnt dine store mengder gull og sølv "
" for nå kommer vi kjempe ennå hardere til vi har alt du eier."
"Du burde ikke kalt meg tyv. Eller gutt."
"Om du dreper meg er det ingen stor triumf."
"Du har bare drept en røverhøvding."
"Men om jeg dreper deg, som jeg tenker å gjøre "
" kommer det sies at den store krigerkongen døde "
" for hånden til en liten gresk gutt."
"Jeg marsjerer mot deg."
"Min skjebne ligger i gudenes hender."
"Jeg kommer til å seire."
Har han slått leir? Tre kilometer bort. De står klar.
Ingen lastkaravan, ingen telt. De angriper snart. Allerede i natt.
Og vi?
Vi venter. Beordre mennene til å stå klare under natten
og å høye stemmene i høye stridsrop.
40 000 hester. Nesten en million fotsoldater. 200 stridsvogner.
Fallgroper. 1500 bueskyttere. Rører perserene på seg?
De klemmer jorden som sin mor. Slå leir her.
La oss angripe nå. Mørket skaper forvirring.
På begge sider, Parmenion. Jeg vil ikke stjele seieren.
Om jeg skal dø, la det skje i dagslys. Si til mennene at de skal hvile.
Et dårlig varsel! Et dårlig varsel!
Makedonier! Katastrofe! Ødeleggelse! Død!
Det er et godt tegn. Perserenes måne kommer overglanses
av makedonierenes sol. Eller hva, Aristander?
Si til mennene at de ikke skal frykte. Himmelen er på vår side.
Fryktens gud. Til deg, men mot misslykkelse, gir jeg et offer.
Jeg kaller nå alle guder for å bevise for meg og alla menn
at jeg i sannhet er himmelens sønn.
Gjennom at denne dag gir meg seier.
Om hjelp jeg ber, med utstrekte armer, Ahura Mazda.
La gjennom rettferdighet mitt kongerikes storhet aldri gå tapt.
Kom til min bistand når jeg kaller.
Generaler, kammerater og offiserer.
Før dette budskap til soldatene under ditt befal.
"Dette er sluttkampen."
"Idag får Hellas sin hevn. Asia blir vår."
"Dets rikdom legges i våre hender og vårt strev når sin slutt."
"Her er stridsplanen."
"Vi er underlegen i alt utenom mot og disiplin."
"Men Makedonias armée er sånn at om også jeg, Alexander, faller "
" har bare en mann gått tapt."
"Perserene er sånn at om hodet skjæres av dør kroppen med det."
"Stå derfor fast, makedoniere. Vent. Stå fast og vent."
"Så, når vi angriper, tenk bare en eneste tanke."
"Drep Darius. Drep Darius. Drep Darius."
Darius bue. Hans skjold og vogn. Den store kongen har rømt!
Han har løpt sin vei. Den store kongen har løpt sin vei!
Dette er tydelig "kongelighet".
Min mor gråter over min far.
Gi oss dette, Alexander. La oss begrave han innen dere dreper oss.
Din far lever.
Jeg har ingenting imot dere eller deres familie, dronning.
Modigere enn sin far. Hva heter du? Ochus.
Og du? Amytis.
Roxane.
Roxane...
Vi drar nord til Kaspiske porten for å samle en ny her.
Min kone og familie. Hvordan er det med dem?
Alexander rir mot oss. Han er bare fem mil herifra.
Abdikera.
Bort!
Opp!
Dø, da! Keiser Darius.
Herifra, fort!
Jeg fant han slik. Snakket han?
Ba om vann. Jeg ga han litt.
Snakket han? Jeg forstod ikke alt.
Noe om skjebnen. Jeg fikk dette for å gi det til deg.
Så ba han. Så døde han.
"Min sønn, Alexander."
"Se hva jeg var og er, uten engang noen som lukker mine øyne."
"Må Makedonia og Persia ha sørgetid for meg."
"Ta min datter Roxane til den hustru, så Darius og Filips sæd "
" blandes i henne, så våre verder forenes."
"I dine hender etterlater jeg min ånd."
Så våre verder forenes...
I dine hender etterlater jeg min ånd.
Må den som drepte min fiende stige frem, så jeg kan hedre han.
Frykt ikke, ty jeg sverger ved gudene og min moder Olympias liv
at jeg skal opphøye han over mine soldater.
Hvorfor forådde og myrdet du Darius?
Jeg var ikke alene. Vi var enig om at handlingen skulle vinne din gunst.
Og kronen dere så arrogant satte på deres hode?
De vant hat og død. Løgner!
Nei, du. Han var din herre og venn og du sverget han lojalitet.
Jeg holder mitt løfte. Du skal opphøyes over mine soldater.
Satt på en påle og etterlatt der så alle kan se og minnes
at bare en konge får drepe en konge.
Jeg sørger, mine venner.
Jeg sørger over alle grekere som ikke levde lenge nok
til å få se et sånt syn. Alexander på Darius trone.
Ptolemaios skal også ha en trone. Troner til dere alle sammen!
Dere skal alle bli konger! Hefaistion, Nearchos, Harpalos.
Alle mine kammerater, generaler og soldater. Konger, alle sammen!
Be og dere skal få. Gull, sølv, juveler, krydder, slaver, kvinner.
Cleitus! Hvor er Cleitus? Cleitus er full.
Og har hva han behøver.
Også jeg, som Alexander, gir dere alt jeg har vunnet
da jeg som Alexander er rik på ære.
Min sønn, ikke skryt.
Skål for min konge! Alexander av Makedonia.
Sønn av Filip. Han ledet oss hit og leder oss trygge hjem.
Som seiersrike erobrere!
Krigen er over! Darius er død!
Byen brenner! Våre soldater satte byen i brann!
Se, den brenner! Se! Byen brenner!
Som dette pallats burde brenne. For å vise at den hellige krigen er over.
At Perserriket nådde sin slutt. At Alexander har gitt Hellas sin hevn.
Dere kvinner som følgde Alexander over hele Asia og drømt om dagen
når vi vender hjem... Skal jeg, Barsine, kaste fakkelen for deg
eller kaster du den for oss, Alexander?
Nei.
Nei. Slukk den. Slukk ilden!
Det er mitt pallass. Mitt pallass. Mitt, mitt, mitt!
Det skal ikke sies om Alexander at bare rykende ruiner følgte han.
Det som sies om Alexander er hva han vil.
Jeg er ikke for full for å innse at du likesom alle vil forræde meg.
Eller så forstår du ikke. Jeg forstår altfor vel.
Ilden i ditt indre. Slukk den også. Det er himmelens ild.
La det få en slutt. Så du kan kjede meg?
Ja! Er det din kjærlighet?
Min kjærlighet savner grenser! Frykter du at jeg forlater deg?
Ingen er min rival utenom din mor og ditt begjær å overtreffe din far.
Jeg er ikke Filips sønn. Jeg er guds sønn.
Verden er min domene. Mitt oppdrag er å herske og gjenoppbygge den.
Vi skal marsjere til verdens ende. Menn må følge deg, ikke guder.
Menn kommer å følge. Alle menn kommer gjøre det.
Atenere! Alexander krever at vi formelt utroper han til en gud.
Sønn av zeus Ammon.
Aten, når kommer glansdagene igjen? Det undret Demosthenes.
Nå har du ditt svar. Aldri!
Alexander, som kunne erobre for vår skyld, erobrer nå for seg selv.
Han er herre over to verdener. Europa og Asia.
På ti korte år erobret han verden.
Han kjempet seg frem 300 mil til Babylon.
Miletos, Sayda, Tyros.
Store byer som falt for han.
Til Egypt! Han krysset Eufrat.
Babylon, Persepolis, Susa. De er alle hans skattekammer.
Han har beseiret Darius og gjordt seg selv til kongers konge.
Herre over to verdener. Han gjorde det ingen menn i historien gjorde.
Han er nå i Indiens land. Lengre bort enn noen før han.
Han har beseiret menn og overtruffet gudene.
Gjør uttalendet, Demosthenes. Forkynn at han er en gud.
Utrop Alexanders gudom!
Hvorfor skal tusentals blod spilles for en mans umettelige æreslyst?
Han har forkastet sin far og hevder at han er gudommelig.
Det har jeg hørt soldatene si.
Gå til Ekbatana. Forsvar våre kommunikasjonslinjer mot angrep.
Farvel, Parmenion.
Filotas. Du er angrepet for forræderi.
Jeg sier hva du vil.
Det er sant. Jeg konspirerte mot deg.
Jeg og min far Parmenion.
For å underholde deg, store konge.
En konkuranse mellom en makedonier og en perser.
Tyve gulltalenter og provinsen Baktrien. Min konge har vært generøs.
Jeg satser alt. Mot en persisk mantel som jeg jo må venne meg til.
På at min makedonier kan slå alle persere dere stiller mot han.
Nå? Våger dere satse? Våger dere slåss? Kan du tie?
Nei. Slaver tier, ikke frie menn.
Er jeg ikke fri, by meg ikke til fest. Slutt drikke. Vinet rører rundt ditt hode.
Din far Filip vant mange kamper like beruset som Dionysos.
Send inn din mann.
La han leve. Nei, la han dø.
Mange makedoniere døde ifølge ordre.
Cleitus, min bror. Bror til en gud?
Gjennom makedoniers blod har du blitt stor.
Vi seiret, ikke perserene. Her finnes ingen seirede eller kuede.
Jo, de som følgte deg er kuede. Ti!
Du er også beruset. Passer det kongers konge?
Cleitus avvistes av Alexander...
Gå herifra! Nei, ikke før jeg har talt ferdig.
Så stå opp om du kan og tal ut.
Du har forkastet alle som har hjulpet deg. Til og med din far.
Jeg... jeg reddede hans liv ved Chaironeia.
Og jeg ditt ved Granikos. Bærer du nag?
Du bærer nag mot alle som kan skygger for din herlighet.
Ingen levende skygger for min herlighet!
De døde gjør det. Filip, Attalos, Parmenion.
Det er nesten forræderi! Det er sannheten!
Må alle bukke foran din persiske mantel.
Du har forkastet din far og utgir deg for å være guds sønn.
Slipp meg! Skal jeg som Darius fengsles av mine venner?
Slipp!
Er dette deres skikker? Belønner Hellas sine helter sånn?
"Skal en mann få hva tusen vant?" Jeg siterer Euripides, din favorittpoet.
Likeså din mor og Pausanias gjorde innen Filip ble myrdet!
Gå nå!
Til Filip!
Attalos... og Parmenion.
Cleitus! Min bror.
Cleitus, min bror.
Er dette Alexander som gråter fordi han drepte en mann?
Er det han som gråter av frykten for loven og hva folk skal si?
Når han selv er loven og avgjør hva som er rett og galt.
Det som gjøres av en hersker er rett.
Det er bare ord. Cleitus er død.
Og jeg drepte han.
Vi vender tilbake. Makedonier.
Og jeg, Ptolemaios, kammerat til Alexander
og senere farao over Egypt
kan vitne om det frytelige toget hjem fra India til Babylon.
For første gangen på ti år
retrettede Alexander, syk og trøtt.
Men han vendte retretten til seier.
I han, gjennom Cleitus død, ble en ny idé født.
En ny forståelse. En ny drivkraft.
Det var ikke bare land som skulle erobres, men også menneskers hjerter.
Ved den tørstige veiens slutt, ved Susa
bandt Alexander seg selv og oss til denne nye idé.
Må dette ekteskap bli fruktbart.
Må barnene til greken Alexander og Roxane av Persia
være av to verdener, men leve i en.
Og må dette gjelde alle grekere og persere som viges idag ved Susa.
Og må detta gjelde alle grekere og persere som viges idag ved Susa.
For dere. Dere menn og kvinner som jeg har levd og dødt med.
Filip, Eurydike, Parmenion, Filotas, Darius.
Og Cleitus, min bror.
For dere ber jeg denne bønn.
Og for dere ber jeg om fred.
At makedoniere og persere og alle folk i mitt rike alltid skal være like.
Ikke bare undersåter, men folk som lever og bygger i sjelens enhet.
Vi er alle like foran gud.
Om gud er faderen, er han alles fader.
Nei. Nei. Ikke ennå.
Så mye igjen å gjøre.
Barsine...
Et menneskes skjebne...
Guder, har jeg ikke gjordt nok under mitt korte liv for å ta plass blandt dere?
Må jeg rammes av en mennekses skjebne?
Barsine, når jeg er død
se til at min kropp bæres ut og kastes i elven Eufrat.
Så den forsvinner.
Så mennesker i evighet tror at jeg kom fra gudene
og til gudene vendte tilbake.
Til hvem etterlater du ditt rike?
Til den sterkeste.
Mye er underverk, men inget mer forunderlig enn mennesket.